Autors+rellevants+del+constructivisme

**Jean PIAGET (1896 - 1980)**
 Considerat com un dels pilars de la Psicologia del desenvolupament infantil, es va iniciar en el camp de la Biologia i va estar molt interessat per la forma en la que els organismes s'adapten al seu medi ambient.

Va nèixer a Neuchatel, Suissa, el 9 d'agost de 1896. Va pubicar el seu primer assaig científic als 10 anys d'edat i va guanyar prestigi internacional pels seus estudis sobre moluscs, amb el que va rebre el seu títul de doctor el 1917, als 21 anys. Posteriorment va passar un temps a París on va elaborar probes de raonament per a nens i amb això va trobar el que fou la passió de la seva vida: el creixement intel·lectual dels nens. Des de molt temprana edat va ser anomenat director d'estudis a linstitut J.J. Rousseau a Ginebra, on va continuar els seus estudis sobre la Psicologia del pensament. El 1940 fou professor d'aquesta matèria a la Universitat de Ginebra i el 1952 a La Sorbona de París va seer mestre de Psicologia infantil i posteriorment va fundar un Centre d'Epistemologia Genètica. Des de 1920 va començar a aplicar els seus coneixements per investigar l'adaptació de l'ésser humà al seu medi. Va realitzar junt a la seva dona minucioses observacions: anotant les conductes dels seus fills petits, va aconseguir endinsar-se en el procés que segueix el nen en el seu desenvolupament.

Els principis de la lògica comencen a desenvolupar-se abans que el llenguatge mitjançant les accions sensorials i motrius del bebé en relació amb el medi on es desenvolupa. Demostra que existeixen diferències qualitatives entre el pensar infantil i el pensar adult. La __Teoria Constructivista de__ __Aprenentatge__ va sorgir de la seva autoria. el desenvolupament cognitiu té diferents funcions: i dos subprocesos L’assimilació i l’acomodació actuen de manera lligada i és la base del que entenem per constructivisme.
 * Segons Piaget**
 * Organització
 * Adaptació
 * Assimilació
 * Acomodació.


 * ELS ESTATS DE DESENVOLUPAMENT COGNITIU.**


 * 1. Estadi sensorio-motor (0 a 2 anys)**
 * Reaccions circulars primaries (1 a 4 mesos)
 * Reaccions circulars secundaries (4 mesos a 1 any)
 * Reaccions circulars terciaries ( 1 any a 2 anys)


 * 2. Estadi preoperatori ( 2 a 7 anys)**


 * 3.Estadi de las operacions concretes ( 7 a 11 anys)**4


 * 4. Estadi de les operacions formals (+12 anys)**

__ESTRUCTURES:__ Són formes generals de relacions de l’individu amb el món, que marquen moments qualitativament diferents en el desenvolupament, i que estan basades en el que ell anomena __esquemes__ i __operacions__. __Factors:__ Maduració biològica, Experiència social, Experiència amb el món físic i //__Equilibrament__// El __desenvolupament__ és el resultat de l’acció dels tres primers factors coordinats per l’equilibri, que n’és el factor principal.

A partir de determinar les principals fases en el desenvolupament cogntiu, va el·laborar un model explicatiu del desenvolupament de la intel·ligència i de l’aprenentatge, a partir de la consideració de l’adaptació del subjecte al medi. Aleshores el subjecte esdevé un agent actiu i “constructiu” de l’aprenentatge. Destaca els següents aspectes:
 * Construcció del propi coneixement mitjançant la interacció constant amb el medi. El que es pot aprendre en cada moment de la pròpia capacitat cognitiva, dels coneixements previs i de les interaccions que es poden establir amb el medi. El docent és un mediador i la seva metodologia ha de promoure el qüestionament de les coses i la investigació.
 * **Reconstruccio dels esquemes de coneixement**. Aprendre no vol dir reemplaçar un punt de vista (incorrecte) per un altre (correcte), ni acumular nous coneixements sobre els vells, sinó transformar el coneixement. Aquesta transformació, es dóna gràcies al pensament actiu i original de l’alumne/a.
 * L’aprenentatge és una interpretació personal del món (el coneixement no és independent de l’alumne/a), de manera que es dona a les experiències que cadascú construeix.

media type="youtube" key="fcjPkPIwsog" width="425" height="350"



**Lev S. VYGOTSKY (1896 – 1934)**
L'obra de Vygotski inclou alguns conceptes clau; Un d'aquests és la Zona de Desenvolupament Proper (ZDP). La ZDP es refereix la diferència entre que un infant és capaç de fer, amb l'ajuda d'un adult, i el que és capaç de fer tot sol. La idea d'assistir i asessorar, l'aprenentatge és el que es coneix com a andamiatge. Quan un nen o nena treballen sols en un problema o tasca, estan realitzant-ho al que anomenem el seu nivell de desenvolupament real. El nivell de desenvolupament potencial es refereix al que són capaços de dur a terme quan un adult, una persona amb més experiència que ells els condueix o ajuda. El model de desenvolupament humà de Vygotski ha estat definit com a aproximació sociocultural. Per a ell el desenvolupament individual, ontogenètic, és el resultat del desenvolupament grupal, filogenètic de l'espècie. El desenvolupament dels individus és resultat de la cultura en què es troba immers. Per a Vygotski el desenvolupament mental generalment és part dels processos d'aprenentatge de la llengua i els raonaments. Aquestes capacitats son enteses per al seu desenvolupament a través d'interacció social amb els altres (especialment els pares, reals o simbèlics) i representen, d'alguna manera, el coneixement compartit de la cultura. Aquestes capacitats són desenvolupades a través d'un procés anomenat interiorització. La interiorització descriu com les activitats socials dels nens es desenvolupen per convertir-se en activitats mentals. Quan els nens i nenes parlen i participen amb els seus pares, professors, i semblants, comencen a interioritzar i a processar nova informació.
 * E**ra bielorus, psicòleg del desenvolupament. Va ser descobert pel món occidental a la dècada dels 1960. D'acord amb la teoria de Vygotski, el desenvolupament intel·lectual dels nens és una funció del grup humà en el que ens movem, més que una qüestió invidivual. Les seves contribucions són especialment respectades i influents dins el camp de la psicologia evolutiva, educativa i el desenvolupament infantil.

El socio-constructivisme, es basa en moltes de les idees de Vigotsky. Considera els aprenentatges com un procés personal de construcció de nous coneixements a partir dels sabers previs, però inseparable de la situació en que es produeix. Té lloc connectant amb l’experiència personal i el coneixement base de l’alumne/a, i se situa en un context social on es construeix el propi coneixement a través de la interacció amb altres persones. Destaca els següents aspectes:
 * Importància de la interacció social i de compartir i debatre amb els altres els aprenentatges. Aprendre és una experiència social on el context és molt important i el llenguatge juga un paper bàsic com eina mediadora. Aprendre significa “aprendre amb altres”, recollir els seus punts de vista.
 * Incidència en la **zona de desenvolupament propera** (ZDP), en la que la interacció amb experts (els docents) i amb els iguals (els altres alumnes), por suposar un suport per l’alumne/a. La ZDP és la possibilitat d’aprenentatge que té l’alumne/a al donar-se la interacció social.
 * L’**aprenentatge col·laboratiu** destaca que tot aprenentatge té lloc en un context en el que els **participants negocien els significats**. L’aula és un camp d’interacció d’idees, representacions i valors. La interpretació és personal, de manera que no hi ha una realitat compartida de coneixements. Per això, l’alumnat individualment obtenen diferents interpretacions dels mateixos materials.

media type="youtube" key="f3XK2jBC4zA" width="425" height="350"



**Jerome Seymour Bruner** **(1915)**
És un psicòleg estadounidenc. Se'l considera un dels principals autors de la psicologia cognitiva i també del constructivisme. Va elaborar la Teoria de la bastida, a partir del concepte de Zona de Desenvolupament Proper de Lev Vygotski.

L'aprenentatge consisteix essencialment en la categorització (que ocorre per simplificar la interacció amb la realitat i facilitar l'acció). La categorització està estretament relacionada amb processos com la selecció d'informació, generació de proposicions, simplificació, presa de decisions i construcció i verificació d'hipòtesis. L'aprenent interactua amb la realitat organitzant els inputs segons les seves pròpies categories, possiblement creant-ne de noves, o modificant les preexistents. Les categories determinen diferents conceptes. És per tot això que l'aprenentatge és un procés actiu, d'associació i construcció. Una altra conseqüència és que l'estructura cognitiva prèvia de l'aprenent (els seus models mentals i esquemes) és un factor essencial en l'aprenentatge. Aquesta dóna significat i organització a les seves experiències i el permet anar més enllà de la informació donada, ja que per a integrar-la a la seva estructura ha de contextualitzar-la i profunditzar-la. Per formar una categoria es pot seguir aquestes regles:
 * L'aprenentatge**
 * definir els atributs essencials dels seus membres, incloent-hi els seus components essencials.
 * descriure com han d'estar integrats els seus components essencials
 * definir els límits de la tolerància dels diferents atributs per a què un membre pertanyi a la categoria.

Bruner distingeix dos processos relacionats amb la categorització: Bruner manté que el "concept de formation" és un procés que succeeix més que el "concept attainment" en persones de 0 a 14 anys, mentre que el "concept attainment" passa més que el "concept formation" a partir dels 15 anys.
 * Concept Formation** (aprendre els diferents conceptes)
 * Concept Attainment** (identificar les propietats que determinen una categoria)

Bruner ha diferenciat tres tipus bàsics mitjançant els quals l'home representa els seus models mentals i la realitat. Aquests són els models enactiu, icònic i simbòlic. Els tres tipus de representació són un reflex de desenvolupament cognitiu, però actuen en paral·lel, és a dir, un cop s'assimila, un o dos dels altres poden seguir utilitzant-se.
 * Tipus de representació**
 * 1) Representació enactiva: consisteix en representar coses mitjançant la reacció inmediata de la persona. Aquest tipus de representació succeeix marcadament en els primers anys de la persona, i Bruner l'ha relacionat amb la fase sensorio-motora de Piaget en la qual es fusionen l'acció amb l'experiència externa.
 * 2) Representació icònica: consisteix en representar coses mitjançant una imatge o esquema espacial independent de l'acció. En canvi, tal representació segueix tenint alguna semblança amb la ja representada. L'elecció de la imatge no és arbitrària.
 * 3) Representació simbòlica: consisteix en representar una cosa mitjançant un símbol arbitrari que en la seva forma no guarda relació amb la cosa representada. Per exemple: el número tres es representaria icònicament per, diguem-ne, tres boletes, mentre que simbòlicament només necessitem un 3.

Bruner manté que tota teoria d'instrucció ha de tenir en compte els següents quatre aspectes:
 * Aspectes d'una teoria de la instrucció**
 * 1) La predisposició cap a l'aprenentatge.
 * 2) La manera en què un conjunt de coneixements pot estructurar-se de manera que sigui interioritzat de la millor manera possible per a l'estudiant.
 * 3) Les seqüències més efectives per a presentar un material.
 * 4) La naturalesa dels premis i càstigs.

Les següents són les implicacions de la teoria de Bruner en l'educació, i més específicament en pedagogia.
 * Implicacions educatives:**
 * Aprenentatge per descobriment: l'instructor ha de motivar els estudiants a què ells mateixos descobreixin relacions entre conceptes i construeixin proposicions.
 * diàleg actiu: l'instructor i l'estudiant han d'involucrar-se en un diàleg actiu (per exemple: aprenentatge socràtic)
 * format adequat de la informació: l'instructor ha d'encarregar-se què la informació amb la que l'estudiant interactua estigui en un format apropiat per a la seva estructura cognitiva.
 * currículum espiral: el currículum ha d'organitzar-se de forma espiral, és a dir, treballant periòdicament els mateixos continguts, cada vegada amb major profunditat. Això per a què l'estudiant continuament modifiqui les representacions mentals que ha vingut construint.
 * extrapolació i omplir buits: la instrucció ha de dissenyar-se per a fer èmfasis en les habilitats d'extrapolació i per omplir buits en els temes, per part de l'estudiant.
 * primer l'estructura: ensenyar als estudiants primer l'estructura o patrons del que estan aprenent, i després concentrar-se en els fets i la figura.

media type="youtube" key="F00R3pOXzuk" width="425" height="350"