Autors+rellevants+del+conductisme

**Burrhus Frederic SKINNER (****EE.UU., 1904-1990)**
Va ser un psicòleg i autor nord-americà. Va conduir el seu treball pioner en psicologia experimental i va defensar el conductisme, que considera el comportament com una funció de les històries ambientals de reforç. Va escriure treballs molt controvertits en els quals va proposar l'ús extés de tècniques psicològiques de modificació del comportament, principalment el condicionament operant, per millorar la societat i incrementar la felicitat humana, com una forma d'ingenyeria social.

Va destacar pel seu desenvolupament de la filosofia del conductisme radical i pel desenvolupament de l'anàlisi del comportament aplicat, una branca de la psicologia que té com a objectiu una feina unitària per a animalls i humans basat en principis d'aprenentatge. Va conduir l'experiment a través de reforçament negatiu i positiu, i va demostrar el condicionament operant, una tècnica de modificació de la conducta que va desenvolupar en contrast amb el condicionament clàssic. Opinava que el reforçament, tant positiu com negatiu, és més efectiu per aconseguir canvis en la conducta. 



Caixa d'Skinner: cambra de condicionament operant utilitzada en l'anàlisi experimental del comportament.

media type="youtube" key="AepqpTtKbwo" width="425" height="350"  Les seves teories conductistes radicals sobre el llenguatge van quedar reflectides en el llibre //Conducta verbal// (//Verbal behavior//), publicat l'any 1957.



=
Fou un fisiòleg i psicòleg rus guardonat amb el Premi Nobel de medicina o Fisiologia l'any 1904 i el primer a descriure el fenomen ara conegut com a condicionament clàssic en experiments amb gossos. ======



A partir de 1890 va centrar el seu treball en la investigació de l'aparell digestiu i l'estudi dels sucs gàstrics. Pavlov investigà el sistema gàstric en els gossos, i les seves manifestacions externes en forma de salivació, arribant a mesurar la gana dels gossos mesurant la quantitat de saliva que aquests generaven després d'una carència d'aliments. Observà que els gossos tendien a salivar abans que l'aliment entrés realment en les seves boques, amb la qual cosa, al no observar cap explicació fisiològica per a tal fenomen començà a parlar de "secreció psíquica". Donades les circumstàncies, Pavlov decidí estudiar més detingudament el fenomen que acabava de descobrir canviant la forma de presentar els aliments als animals. Això féu que descobrís una relació íntima entre les causes mentals i la consegüent resposta fisiològica que anomenà els reflexos condicionals. És a dir, les respostes reflexes, com la salivació, ocorren només condicionalment sobre experiències anteriors específiques de l'animal. Les seves investigacions el van dur a formular la llei del reflex condicionat, que va desenvolupar entre 1890 i 1900 després d'observar que la salivació dels gossos que utilitzava en els seus experiments podia ser resultat d'una activitat psíquica. Així doncs, va realitzar un experiment consistent a fer sonar una campana just abans de donar aliment a un gos, arribant a la conclusió que, quan el gos tenia fam, començava a salivar només escoltar el so de la campana. Per aquestes invistigacions Pavlov fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia el 1904. Posteriorment el psicòleg nord-americà John B Watson, coneixedor dels experiments de Pavlov, utilitzà aquests per a aplicar-los als éssers humans, creant així una nova escola psicològica anomenada conductisme. La Guerera Civil Russa i l'arribada del comunisme no van influir en les seves investigacions. A pesar de no sentir simpatia pel nou règim, no va tenir represàlies per part dels comunistes. Després de la Revolució d'Octubre va ser nomenat director dels laboratoris de fisiologia en l'Institut de Medicina Experimental de l'Acadèmia de Ciències de la URSS. A la dècada del 1930 va enunciar el principi segons el qual la funció del llenguatge humà és resultat d'una cadena de reflexos condicionats que contindrien paraules.

media type="youtube" key="LoFA1KpJxtk" width="425" height="350"



**Albert Bandura (1925)**
Albert Bandura va nèixer el 4 de decembre de 1925 en la petita localitat de Mundare, Canadà. Fou educador en una petita escola elemental amb recursos mínims, encara que amb un percentatge d'èxits importants.

El conductisme, amb èmfasi sobre els mètodes experimentals, es focalitza sobre variables que poden observar-se, medir-se i manipular-se i refusar tot allò que es subjectiu, intern i no disponible (p.ex: allò mental). En el mètode experimental, el procediment estàndard és manipular una variable i després medir els seus efectes sobre una altra. Tot`allò que comporta una teoria de la personalitat que diu que l'entorn d'una persona causa el nostre comportament. Bandura va considerar que això era una mica simple per al fenòmen que obserbava (agressió en adolescents), i per tant, va decidir afegir una mica més a la fòrmula: va suggerir que l'ambient causava el comportament; cert, però que el comportament causa l'ambient també. Va definir aquest concepte amb le nom de determinisme recíproc: el món i el comportament d'una persona es causen mútuament. Més tard, fou un pas més enllà. Va començar a considerar a la personalitat com una integració entre tres "coses": l'ambient, el comportament i els processos psicològics de la persona. Aquests processos consisteixen en la nostra habilitat per abrigar imatges a la nostra ment i en el llenguatge. Des del moment en què va es va introduir la imaginació en particular, va deixar de ser un conductista estricte i comença a apropar-se als cognitivistes. De fet, actualment és considerat el pare del moviment cognitiu.

Bandura va establir que existeixen certs passos en el procés de modelatge: Alguna de les coses que influeixen sobre l'atenció tenen a veure amb les propietats del model. Si el model és amb colors i dramàtic, per exemple, li donem més atenció. Si el model és atractiu o prestigiós o sembla ser particularment competent, li donarem més atenció. Si el model s'assembla més a nosaltres, donarem més atenció. Aquest tipus de variables van encaminar a Bandura a fer l'examen de la televisió i els seus efectes sobre els nens.
 * Atenció:** Si vas a aprendre alguna cosa, necessites estar atent. De la mateixa manera, tot allò que suposi un fre a l'atenció, resultarà un detriment de l'aprenentatge, incloent-hi l'aprenentatge per observació. Si per exemple estàs adormilat, drogat, malalt, nerviós o inclús "hiper", aprendràs menys o d'una pitjor manera. Igualment ocorre si estàs distret per un estímul competitiu.


 * Retenció:** segon, hem de ser capaços de retenir allò al que li hem donat atenció. Aquí és on la imaginació i el llenguatge entren en joc: guarem el que hemvistfer al model en forma d'imatges mentals o descripcions verbals. Uncop "arxivats" podem fer resurgir la imatge o descripció de manera que puguem reproduir-les amb el nostre propi comportament.

Una altra qüestió important respecte a la reproducció és que la nostra habilitat per imitar millora amb la pràctica del comportament envoltats de la tasca. Per acabar, la nostra habilitat millora només pel fet d'imaginar-nos fent el comportament. Molts atletes, per exemple, s'imaginen l'acte que han de fer abans de portar-lo a terme.
 * Reproducció**: en aquest punt, estem aquí somiant desperts. Hem de traduir les imatges o descripcions al comportamen actual. Per tant, el primer que haurem de ser cacaços de reproduir és el comportament. Una persona pot passar-se tot el dia veient un campió olímpic de patinatge saltant, i en canvi, no saber reproduir els seus salts, ja que no en sabem! Per altra banda, si pogués fer els salts, la meva demostració dels fets milloraria si observés a patinadors millors que jo.

Aquests motius han estat tradicionalment considerats com aquelles coses que "causen" l'aprenentatge. Bandura ens diu que aquests no són tan causant com les mostres del que hem aprés, és a dir, ell ho considera més com a motius. Per suposat que les motivacions negatives també existeixen, donant-nos motius per no imitar. com la majoria de conductistes clàssics, Bandura diu que el càstic en les seves diferents formes no funciona tanbécomel reforç i, de fet, té la tendència a tornar-se contra nosaltres.
 * Motivació:** no farem res a no ser que tinguem bones raons per fer-ho. Bandura anomena un número de motius:
 * **Reforç passat:** com el conductisme tradicional o clàssic.
 * **Reforç promés:** (incentius), que puguem imaginar.
 * **Reforç vicari:** la possibilitat de percebre i recuperar el model com a reforçador.
 * **càstig passat**
 * **càstic promés** (amenaces)
 * **càstic vicari.**

L'autorregulació (controlar el nostre propi comportament) és l'altra pedra angular de la personalitat humana. En aquest cas, Bandura suggereix tres passos: Un concepte molt important en psicologia que podria entendre's bé amb l'autorregulació és l'auto-concepte (millor conegut com autoestima). Si a través dels anys veiem que hem actuat més o menys d'acord amb els nostres estàndards i hem tingut una vida plena de recompenses i afalags personals, tindrem un auto-concepte agradable (autoestima alta). Si pel contrari ens hem vist sempre incapaços d'arribar als nostres estandards i ens hem castigat per això, tindrem un pobre auto-concepte (autoestima baixa). Notem que els conductistes generalment consideren el reforç efectiu i el càstig com alguna cosa plena de problemes. El mateix succeeix amb l'auto-càstig. Bandura veu tres resultats possibles del procés de l'excessiu auto-càstig: L'anterior té certa semblança amb les personalitats insanes de les que parlen Adler i Horney; el tipus agressiu, el tipus sumís i el tipus evitatiu, respectivament. Les recomanacions de Bandura per a les persones que pateixen d'auto-càstig pobres sorgeixen directament dels tres passos d'autorregulació
 * Autorregulació**
 * 1) **auto-observació**. ens veiem a nosaltres mateixos, el nostre comportament i agafem pistes d'això.
 * 2) **judici:** comparem el que veiem amb un estàndard. Per exemple, podem comparar els nostres actes amb altres tradicionalment establerts, tals com "regles d'etiqueta". podem crear-ne alguns dse nous, com "llegiré un llibre a la setmana". o podem competir amb nosaltres mateixos.
 * 3) **auto-resposta:** si hem sortit bé en la comparació amb el nostre estandard, ens donarem resposta de recompensa a nosaltres mateixos. Si no sortim ben parats,ensdonarem auto-respostes de càstig. Aquestes auto-respostes poden anar des de l'extrem més obvi (dir-nos algo dolent o traballar fins tard), fins al més encobert (sentiments d'orgull o vergonya).
 * 1) **Compensació:** per exemple, un complex de superioritat i deliris de grandesa.
 * 2) **Inactivitat:** apatia, avorriment, depresió.
 * 3) **Escapament:** drogues i alcohol.
 * Referents a l'auto-observació:** conèixer-te a tu mateix. Assegurar-te que tens una imatge precisa del teu comportament.
 * Referents als estandards:** assegurar-te que els teus estandards no estan situatas massa amunt. no ens hem d'embarcar en una ruta cap al fracàs. Tot i això, els estandards massa baixos careixen de sentit.
 * Referents a l'auto-resposta**: utilitza recompenses personals, no auto-càstigs. celebra les teves victòries, no lluitis contra els teus errors.

media type="youtube" key="SW9I7X9Wmqo" width="425" height="350"



**John WATSON (1913)**
Tots els estudis importants de la psicologia conductista van desde Paulov fins a

John Watson.
EL 1913 **John Watson** va iniciar la revolució conductista basant-se en un pensament

(respostes).
 * El conductivisme ha d'estudiar events ambientals (estímuls) i conductes observables


 * L'aprenentatge a través de l'experiència es la principal influència sobre la conducta.


 * La introspecció ha de ser substituïda per mètodes objectius (experiència-observació).


 * Els organismes més simples son fàcils d'investigar.


 * L'associacionisme: **Thorndike** va ser la primera persona destacada en aquesta àrea del conexionisme, establint les bases de la llei de l'efecte, més tard reconeguda con la llei del reforçament.