Cognitivisme

__**Cognitivisme**__
** Definició **

El **//cognitivisme//**, tal i com pot llegir-se a l'Enciclopèdia Catalana ([]), és una teoria psicològica segons la qual l'adaptació al medi és el resultat del processament de la informació rebuda per l'individu en forma d'estímuls. El conjunt de la informació processada constitueix, pròpiament, el coneixement.

El cognitivisme estableix, per tant, una analogia bàsica entre les operacions dels ordinadors i les del cervell humà i, al contrari del conductisme, pressuposa un paper molt més actiu del subjecte.

Aquesta teoria permet, a més, explicar la diversitat de respostes als mateixos estímuls en individus diversos o en moments diferents, conseqüència tant d'experiències anteriors no coincidents com de circuits neuronals diversament organitzats (àmbits que d'altra banda, s'influeixen recíprocament).

A més de l'acció i de les representacions d'imatges, el cognitivisme considera el llenguatge (entès com a organització de símbols) com l'eina principal de processament de la informació. Els principals exponents del cognitivisme són **Jean Piaget** i **Jerome S. Bruner**.



**Característiques principals**
El paradigma cognitivista sustenta l'aprenentatge com un procés en el qual succeeix la modificació de significats de manera interna, produït intencionadament per l'individu com a resultat de la interacció entre la informació procedent del medi i el subjecte actiu. Aquesta perspectiva sorgeix a finals de la dècada de 1960, com una transició entre el paradigma conductista i les actuals teories psicopedagògiques.

El cognitivisme es considera com una ciència que té els seus principis en el coneixement i les estructures mentals, i que veu l'individu com a una entitat activa, amb capacitat de construir i resoldre problemes. Així mateix, permet d'entendre com el coneixement es representat en la memòria, com la informació es retinguda des de les estructures mateixes del coneixement i com la nova informació s'afegeix a l'estructura mental.

Aquest model assumeix que l'aprenentatge es produeix a partir de l'experiència, però, a diferència del conductisme, no el concep només com un simple trasllat de la realitat, sinó com una representació d'aquesta realitat. Posa l'èmfasi, doncs, en la manera com s'adquireixen aquestes representacions del món, com s'emmagatzemen i recuperen de la memòria o estructura cognitiva.

La memòria, doncs, esdevé clau en aquesta teoria de l'aprenentatge, però no en el sentit pejoratiu tradicional que l'allunyava de la comprensió, sinó com a un valor constructivista.

Abandona l'orientació mecanicista passiva del conductisme i concep el subjecte com a processador actiu de la informació, mitjançant el registre i l'organització d'aquesta informació per tal d'arribar a la seva reorganització i reestructuració en el sistema cognitiu de l'aprenent, no com a simple assimilació, sinó com a construcció dinàmica del coneixement.

Lògicament, el pas del conductisme al cognitivisme no és una cosa abrupta, sinó una evolució gradual, en què es plantegen teories que utilitzen pressupòsits conductistes i cognitivistes. Aquests plantejaments tenen un marcat caràcter interactiu, i, segons la direcció presa, se'n derivaran teories de transició amb una orientació més social, com la **Teoria de l'aprenentatge social d'Albert Bandura**, o bé més contextual, com el **Model d'aprenentatge taxonòmic de Robert M. Gagné**.

**David P. Ausubel**, teòric de l'aprenentatge cognitivista, descriu dos tipus d'aprenentatge:


 * Aprenentatge repetitiu: memorització de la informació a aprendre.
 * Aprenentatge significatiu: informació compresa per l'alumne.

Les dues formes d'aprenentatge són:
 * Per recepció: la informació es proporcionada en la seva forma final i l'alumne n'és el receptor.
 * Per descobriment: l'alumne descobreix el coneixement i només se li proporcionen elements per tal que l'assoleixi (**Jerome S. Bruner** ).

L'estudiant ha de desenvolupar una sèrie d'habilitats intel·lectuals, d'estratègies, etc., per tal de moure's adequadament davant qualsevol tipus de situacions d'aprenentatge, al mateix temps que ha d'aplicar els coneixements adquirits davant les noves situacions que se li presentin.

L'alumne esdevé, doncs, un subjecte actiu processador de la informació, i és així com la de veure el mestre, com un estudiant actiu que aprèn a aprendre i a pensar, limitant-se a confeccionar i a organitzar experiències didàctiques que li permetin a l'alumne assolir aquestes fites.

Una altra de les figures més rellevants del cognitivisme, **Donald Broadbent**, fou el primer en proposar una visió cognitivista basant-se en la informàtica.

media type="youtube" key="qyTyBc5Bhsw" width="425" height="350"
 * Exemple visual i il.lustratiu** (Extret de http://www.youtube.com)

**Objectius Educatius**

 * Ensenyar a partir de coneixements previs.
 * Potenciar l'activitat mental a través del que el subjecte aprén.
 * Aprendre a partir de la interacció amb el medi.
 * Tractar individualment a l'estudiant, rebent els mateixos conceptes poden aprendre coses diferents.
 * Aprenentatge a partir d'estímuls externs.
 * Estimul.lar l'actualització d'informacions.
 * Mostrar el que l'estudiant hagi aprés i com ho ha fet.
 * Transferir a l'estudiant la informació proporcionant exemples i contextos diferents.
 * Avaluar resultats i fer reajustaments a on calgui

Rol de l'estudiant
L'estudiant és un subjecte actiu té capacitat cognitiva per apendre i solucionar problemes. Prinicipalment el seu rol és a partir d'una avaluació conceptual, que sigui capaç de veure en quin nivell de coneixements es troba i sigui capaç de revisar, modificar, enriquir i reconstruir els seus coneixements. Cada estudiant podrà el.laborar el seu entorn respecte a com enriquir-se amb nous coneixements a partir de la seva capacitat per modificar i enriquir dits coneixements.

Interacció entre els estudiants
Dins de l'àmbit de l'e-learning, la interacció entre els diferents estudiants, es realitzarà a través d'una plataforma tecnològica, internet. Aquesta plataforma tecnològica inclourà un campus virtual, el qual contindrà espais de Fòrum, Debats (mètodes asincrònics), xats (sincronisme) etc..., per tal que els alumnes puguin compartir les seves inquietuds, coneixements i a més puguin respondrés entre ells mateixos a determinats dubtes o qüestions. Serà molt imporant també que els alumnes puguin practicar els conceptes apresos a través de la realització de treballs en grup, la qual cosa provocarà una interacció molt gran entre ells.

<span style="color: rgb(144,142,142);">Rol del docent
El docent en aquest cas farà de mitjancer entre l'aprenentatge i l'estudiant. De manera que el docent haurà de desenvolupar estratègies d'aprenentatge que facin fàcil l'assimilació dels conceptes per part dels estudiants. És important partir de la base cognitiva que s'ha d'ensenyar a partir d'un coneixement previ. Per tant, el docent partirà de la base que l'estudiant és un individu actiu i que aprén a pensar i modifica i revisa el seu pensament en base als seus coneixements.

<span style="color: rgb(144,142,142);">Relació Docent-Estudiant
El docent haurà d'estar contínuament al cas del progrés de l'estudiant, per tal de solucionar els possibles problemes que hi puguin sorgir. De tal manera que el docent haurà de comprovar si l'alumne segueix correctament les pautes establertes per tal d'assimilar els coneixements i arribar a aconseguir els objectius educatius proposats. En cas que el docent detecti mancances en el procés, haurà de provocar que l'alumne faci les modificacions i revisions oportunes.

<span style="color: rgb(144,142,142);">Criteris i instruments d'Avaluació
En aquest paradigma cognitivista, l'avaluacio es fa mitjançant qüestionaris i observant com es desenvolupa (l'actitud cognitiva) mentre treballa. És molt important també que l'alumne faci les seves observacions, en el cas de l'e-learning, a través d'algun fòrum o debat i que hi hagi interaccio entre tots els estudiants i el docent, per tal que el propi estudiant pugui modificar el seu aprenentatge.

No es tracta de veure si un alumne és només vàlid o no, sinó també que el docent i l'estudiant, vegin els punts forts i dèbils per tal de millorar l'aprenentatge.

**<span style="color: rgb(144,142,142);">Autors destacats del Cognitivisme **

 * David P. Ausubel.
 * Albert Bandura.
 * Donald Broadbent.
 * Jerome S. Bruner.
 * Robert M. Gagné.
 * Jean Piaget.